Десет богаташи се опитват да саботират закона за културните ценности
Амнистия за частните колекции ще вбеси Европа

Десните се катерят по гърба на ГЕРБ, казва д-р Николай Михайлов

Д-р Николай Михайлов от ДСБ е eдинственият дипломиран психиатър в Народното събрание. Макар и от плажа, той склони да коментира за "Стандарт" психологическите капани на дясното обединение. 
Д-р Михайлов е съвносител и на скандалния проектозакон за културното наследство, който малко преди ваканцията бе приет на първо четене. Текстовете му за първи път поставят в ъгъла колекционери и иманяри, но вместо похвала получихме мъмрене от Брюксел. 

- Г-н Михайлов, какво вдигна психологическата спирачка пред политическото обединение на десницата? 
- Усилието за единодействие на представителите, членки на Европейската народна партия, е напълно законно и неизбежно от гледна точка необходимостта да се атакува управлението на тройната коалиция. А то е провалено и двусмислици по този въпрос са недопустими. Друг въпрос е, че партиите, извън ГЕРБ, имат драматична нужда от това да създадат жизнена среда за себе си, за да оцелеят. 

- ЕНП се оказва голям феномен, щом успя да помири Иван Костов и Бойко Борисов.
- Съюзът на десните е крайно проблематичен, защото се осъществява от политически организации с крайно напрегната история. Не само произнесените думи на лидерите един срещу друг, но и произнесените заклинания, правят от този тактически съюз на оцеляването, нещо крайно неугледно и политически неубедително 

- Има риск и от мястото на срещата - вилата в Рим "Каденабия". След срещата в нея през 2001 година СДС се разцепи. Не е ли по-добре да сменят архитектурната забележителност с някой ресторант?
- Аз мисля, че това обединение в същината си панически е обречено и без съдействието на тази омагьосана вила. Още повече че историята й е прокълната от родния политически демонизъм. Целта на всички партии е да се покатерят на популисткия гръб на ГЕРБ, за да прескочат 4-процентовата ограда за влизане в парламента.

- С доста по-голям процент скандалният закон за културното наследство мина на първо четене. Победи ли археологическото лоби? 
- Това беше произнесено от Божидар Димитров с основания, които не са достатъчно проницаеми за мен. Законът, доколкото е дело на експерти от всички заинтересовани гилдии, постига една балансирана рамка. Ако се е случило акцентиране върху археологическите ценности, то това не е в резултат на археологическото лоби в конфликт с други. Далеч нямаме претенцията, че този закон е съвършен, но и не виждам повод за драматизъм. Между първото и второто четене ще се вземе мнението на всички критици. 

- Споделяте ли опасенията им, че сега, видите ли, ще настане масова национализация на колекции?
- Тримесечният срок, в който всички колекции трябва да бъдат регистрирани, е по-скоро апел към колекционерите да го сторят по силата на закона. Ако те решат да хитруват, ще трябва да понесат отговорност. Те си поемат риска техните притежания да бъдат конфискувани. 
В рамките на 90 дни всички колекции трябва да бъдат обявени в регионалните музеи. Собствениците им трябва да съобщят, а идентификацията на ценностите ще се състои на по-късен етап в зависимост от възможностите на всеки музей за експертна оценка. Това може да стане и след година-две. При тази първа вълна тези, които покажат документ за собственост, остават собственици, които нямат - стават държатели. Идеята е всичко да излезе на светло, защото, ако не се обявят колекциите с национално значение - те ще бъдат отчуждени.

- Хармонизиран ли е с европейските норми законът ни за културното наследство?
- Хармонизиран е. Това, което се появи като информация, са мнение и препоръки на германски експерт, който бе поканен от Нина Чилова като председател на Комисията по култура, да коментира един много предварителен вариант на закона. Той обаче вече не съществува. Така че негативният коментар на германския експерт се отнася към вече несъществуващ текст - за собствеността на колекциите и възможността за амнистия. Това е възглед на европейски експерти, които дават свое становище, че това не трябва да се допуска, защото е признак за слабост на държавата и отваря врата за иманярите. Ние съобразяваме законопроекта с гръцкото законодателство - страна, която е член на ЕС, богата като нас на културно наследство. От друга страна, знаете, че нашият парламент има суверенитет как да администрира културното наследство. Все пак ще вземе предвид и тези бележки.

- Евроекспертите са били против амнистията, но крайният текст на този законопроект не предвижда ли точно това?
- По смисъла на една поправка в закона за собствеността от 1998 година по времето на ОДС, колекционерите са собственици на това, което имат. Включително и на вещите с национално и световно значение. Защото тогава поправката е извела археологическите ценности от категоризацията публично-държавна собственост и ги е направила частна. Тя може да бъде придобивана по давност в 5-годишен срок. Така че всички колекционери без изключение от големите до малките в момента са собственици. Сега този закон иска да възстанови традицията от Освобождението до тази злополучна законодателна катастрофа от 1998 година археологическото богатство на България да бъде публично-държавна собственост. И казваме, че те не могат да се позовават на законовата поправка, вече не са собственици, а държатели.

- Какво ще рече това?
- Тези вещи могат да останат при тях, да се грижат, да ги показват, но не могат да ги продават 
Т.е. те губят икономическата си стойност. 

- Този закон идва да отмени друг. Това конституционно ли е, няма ли опасност от дела срещу него на колекционери?
- Наистина има две норми, които се сблъскват в случая. Едната защитава частната собственост, а втората норма по конституционна традиция приписва на държавата грижата за културното наследство. Така че неизбежно този закон ще отиде в Конституционния съд. Колекционерите обаче имат реален шанс да се отърват от това да бъдат само държатели.

- Да приемем, че този закон мине, как за няколко месеца собствениците ще извадят документи за своите антики?
- Големите колекционери като Васил Божков например имат за голяма част от своите артефакти документи за внос. Голяма част вероятно нямат и трябва да бъдат само държатели. Но в контекста на нашите европейски драми легализацията на незаконно придобити колекции (имущество) е невъзможно политическо решение. Зад закона в частта му за собствеността застават практически всички политически сили в българския парламент. Ние, ако амнистираме тези колекции, ще влезем с този закон в следващия доклад на ЕК. То не е въпрос на зла воля да се саботират няколко души със съмнителна слава, а е въпрос на неизбежно политическо решение - да се защити интересът на държавата по опазване на културното наследство.

- Откъде идва най-сериозната съпротива?
- Това са десетина души - крупни колекционери, които се изживяват като потърпевши от този законопроект. А това от "А" до "Я" е само и единствено борба за пълноценна собственост върху това, което е придобито по един, меко казано, спорен начин. Това им е болката - всичко останало е експертен дебат. Но тази радикална дисквалификация на закона, която тече ритмично, произлиза само и единствено от заинтересованите лица в края на иманярската верига. Те обаче не коментират лично - предприели са тактиката на експертна заядливост
Последно заплашиха, че ако се посегне на икономическата стойност на експонатите им ще ги изнесат навън. Което приемам за блъф, иначе трябва да използват същите канали, по които вероятно са внесли доста от експонатите си. 

- В проектозакона има сериозно недомислие, че само напълно изследвани паметници на културата могат да се дават на концесия. А такива почти няма.
- Мисля, че между първото и второто четене това ще бъде променено и ще се разреши концесионирането на паметници и в процес на проучване. Ще има широк дебат и върху нумизматичните колекции заради трудността да се извади документ за всяка монета.

- Как ще се гарантира, че върху някоя дадена на концесия тракийска гробница няма да изникне кебапчийница?
- Има регулации, които бдят за това през инспектората - нова структура, която законът създава. Защото ако ги оставим на собствения им вкус, ще вземат да докарат Нина Николина или някоя друга "велика" певица, да седне върху главата на тракийски цар, за да изпее песен.
Любомир Старидолски