Проф. Николай Овчаров: Ако се преборим с колекционерската мафия, иманярите ще изчезнат"
2008-10-06 18:27:15
Изтъкнатият археолог е сред защитниците на Закона за културно-историческото наследство, който предстои да бъде гласуван в парламента
автор: Недка ТУНЕВА
Проф. Николай Овчаров е роден във Велико Търново в семейството на доайена на археолозите в България проф. Димитър Овчаров. Преподава в НБУ и в българския филиал на Международния славянски институт в Москва. Неговата голяма страст са археологическите проучвания в областта на Източните Родопи - уникалните скални светилища Перперикон и Татул. Един от най-известните археолози у нас участва в много международни експедиции, автор е на над 200 публикации в българската и в световната преса, представял е свои проучвания и анализи на над 40 конгреса и симпозиуми в чужбина.
Изтъкнатият археолог е член на УС на секция "История" на Съюза на българските учени, член на Научния съвет на Македонския научен институт в София, член на Изпълнителния съвет на Фондация за християнско изкуство и култура "Никола Фичев - Захари Зограф", член на Американския библиографски институт - САЩ и почетен гражданин на гр. Кърджали.
Миналата седмица проф. Николай Овчаров взе участие в Третата Международна конференция "Траките и околният свят", която се проведе в шуменския Регионален исторически музей. След края на форума екип на вестника разговаря с проф. Овчаров за историята на археологическите разкопки на античния култов център, новият Закон за културно-историческото наследство, идеята приоритетни археологически обекти да се превърнат в модерни центрове за културен туризъм и районите, които ще бъдат проучвани от експедицията, водена от известния археолог следващото лято.
- Последните години, благодарение на Вас, Перперикон се превърна в атрактивен туристически обект. Какво Ви насочи към идеята да продължите археологическите разкопки на древното поселище?
- За първи път в Източните Родопи стъпих през януари 1982 г., като току-що завършил археолог. Като шеф на секция "Археология" моят баща /проф. Димитър Овчаров" - бел. авт./ ми възложи задача да отида в Кърджали, където имаше сигнал, че в една църква, която разкрих цялостно по-късно, е открита рисунка графит. Това беше прекият повод да отида, но аз видях, че този район е изключително богат на паметници и през 1983 г. проведох първите си разкопки там. Те бяха именно в подножието на Перперикон. Стана така, че после 17 години Перперикон беше затворен по финансови и други причини и продължихме разкопки през 2001 г. Достигането до темата за Перперикон беше закономерно в рамките на това, което се беше случило през предишните години, но в началото не съм мислил, че Перперикон ще се превърне в паметник на културно-историческия туризъм. Надявах се да стане, но всичко се развиваше постепенно, година за година. Днес изглежда като един цялостен процес, но всъщност не е така. Премина се през много перипетии, скандали и така нататък, но както казват римляните - важен е краят.

- Кои от откритите артефакти представляват интерес не само за българската, но и за световната наука?
- В Перперикон и Татул всичко представлява интерес за световната наука, защото това са уникални паметници. Практически такива скални градове има 2-3 в Европа, при това на различни култури - един в Грузия и в Малайзия. Често сравняват Перперикон с Мачу Пикчу, което не е правилно, защото Мачу Пикчу е едно село, качено на голяма височина, докато огромен град като Перперикон с улици, градоустройство и планировки от античен тип, практически в Европа няма. Само по себе си това е уникално. Хубавото на Перперикон е, че той, понеже e изсечен в скалите е запазен. До 7-8 метра височина имаме съхранени стаи, сгради, площади, автентични улици. Много малко археологически паметници могат да представят това и спокойно можем да наречем Перперикон един каменен Помпей Затова аз съм против безогледните реставрации. Съвременният турист търси автентичното и именно това е, което въздейства най-силно. Може би, поради факта, че паметниците са най-добре запазени в нашите земи, тракийската култура е най-достъпна.

- Тръгвайки по следите на древните цивилизации, българските археолози често се сблъскват с иманярите. Смятате ли, че спрямо тези хора държавата прилага цялата тежест на закона, след като в голяма степен предвидените наказания са меко казано смешни?
- Това е точно така, но до голяма степен причината е в лошото законодателство в България. Не работим със закон от 1969 г. Вероятно следите битката за Закона за културно-историческото наследство. Като всеки проектозакон той има много трески за дялане, но е факт, че срещу него се обединиха толкова много хора, нещо подобно сега се случва и с ДАНС - опитват се да съсипят в самото начало една добра идея. В такъв случай си задайте въпроса кой стои зад нещата. В случая със Закона за културното наследство това е колекционерската мафия. Мога да кажа, че този закон е много голям и реално погледнато в себе си включва три закона - за движими и недвижими паметници и за нематериалното културно наследство. А ние говорим само за частните колекции. Това показва и отвратителното лобиране за колекционерите които искат всичко да се запази във варианта, който беше досега, защото ако няма закон, паметниците ще продължават да се разграбват и техните колекции ще продължават да се пълнят. Ето я и причината за иманярството. Знаете, че търсенето определя предлагането. Много пъти съм казвал, че не може да изкореним иманярството на 100%, но може да го ограничим, защото ако има някой, който да попълва по незаконен начин колекциите си, ще има и иманяри. Ако няма такова нещо, иманярите ще изчезнат.

- По време на представянето на Вашата книга "Перперикон - свещеният град на траките" в Търговище направихте интересен паралел свързващ Перперикон с древния град Мисионис. Какво Ви даде основание за това сравнение?
- На пресконференцията в Търговище освен това, което изтъкнах до този момент, казах още едно сходство. На Мисионис се открива улично-площадна мрежа, също каквато и на Перперикон. Само допреди няколко години много от колегите твърдяха, че римляните не строят градове на високи места, а само в равнините. Оказа се, че в късната римска епоха на Балканите, когато започват варварските нашествия и равнинните градове стават много уязвими, голяма част от големите градове се качват по върховете. В някои наблюдаваме градоустройство и планировка, при която, доколкото е възможно на тази височина се въдворяват старите принципи на големия архитект Ветрувий т. е. римската система на улично-площадна ситуация.

- Това лято отново поднесе изненади с откриването на находките от църквата "Св. Иван Рилски". Каква информация съдържат намерените монети, некрополът, златният пръстен с двуглав орел и останалите артефакти?
- Църквата е изключителна. Това е дълго търсената църква "Св. Иван Рилски", която е част от големия комплекс на манастира "Св. Св. Петър и Павел" - един от най-важните манастири в Търново, подценяван до този момент. Църквата "Св. Иван Рилски" излезе под едно сметище, на височина от 1.50-1.70 м. Находките в манастирския комплекс действително са много важни. Дават ни възможност да видим последното място, където българският Патриарх Евтимий е битувал като патриарх между 1393 и 1394 година. Именно в тази църква "Св. Иван Рилски" са били изложени мощите на най-големия български светец през XV век, веднага след падането на Търновград до пренасянето им в Рилския манастир. Археологическите разкопки до този момент потвърдиха нещата и имаме всичко това като една даденост, като проучванията ще продължат. Предстои проучването на царския некропол, подобен на този на "Св. Четиридесет мъченици". Находките, които са много интересни ще бъдат показани на 16 октомври в специална изложба в предверието на манастира "Св. Св. Петър и Павел".

- С какво свързвате усещането да държиш в ръцете си късче древност?
- Аз не държа късче, а цели паници с древност. Казвам това в кръга на шегата, разбира се. Смея да твърдя, че е голямо удоволствие, но аз самият израснах по разкопки и вече съм забравил какво е да не държиш късче древност. За мен археологията е начин на живот така че ми е трудно да отговоря, но виждам как хората, които идват на Перперикон треперят като пипнат дори едно парче керамика. Нашата работа е да извадим древността, да я обясним и най-вече да я покажем на хората. Ако късчето древност бъде извадено и бъде сложено на масата, вероятно много хора няма да го разберат, защото нашата наука може да бъде като медицината - да разговаряме с термини, от които няма да разберете за какво става въпрос. По важното е, когато представяме една находка, тя да бъде обяснена. Това късче древност да бъде опаковано, ако щете в хубава хартия, тази хартия са митовете и легендите и така правят във всички страни, които развиват културен туризъм.

- Правите ли планове кои райони ще обхванете през следващия сезон?
- Моите основни проучвания остават в района на Източните Родопи, където развиваме нещо грандиозно, което разширяваме. Към Кърджалийска област добавихме Златоград в Смолянска област, който е един от най-големите български етнографски центрове. Както виждате към археологията се добави и етнографията. Скоро правихме възстановка на пазарен ден в автентична атмосфера отпреди 200 години, което беше нещо феноменално. Много добре действа на туристите да имаш разнообразие - и тракийска култура, и Средновековие и Възраждане. Добавям и Хасково, който е само на 30 км. източно от Перперикон с музей на Източно-родопската тракийска култура, който в момента строят японците, които възстановяват гробницата край Александрово. Виждате как се разширява дестинацията. Същевременно съм поел ангажимент като зам.-председател на комитет "Съзидание", който подкрепи кметовете на много населени места в страната и през тази година имам съвсем реални задължения да помагам за реализацията на това, което обещахме в предизборната кампания. В този смисъл разкопките в Търново не са случайни. Археологическите проучвания са финансирани от общината и развитието на туризма и проучванията на нови обекти са част от програмата, която кметът Рашев заложи. Подобна е ситуацията в Русе и Търговище. Когато говорим за финансиране ще кажа, че началото е много трудно. Ще дам пример с Перперикон - да се намерят през 2001 г. първите 50 000 лева за разкопки беше направо ад, но успяхме и в последните няколко години практически не планирам средствата за следващата година. В последните две-три години финансирането от държавата на тези приоритетни паметници, които заемат особено място е факт, друг е въпросът какво се случи на някои обекти, където се разграбиха много пари и по тази причина има друг начин на контрол.